23.976 Ro
SCRISOARE DE LA O NECUNOSCUTĂ
VIENA, în jurul anului 1900.
Așadar te-ai hotărât. Vei merge până la capăt.
-De ce nu?
-Pentru că țintește foarte bine.
-Asta am auzit și eu. -Măcar încearcă să dormi puțin.
Și dacă aș fi în locul tău, n-aș mai bea coniac.
Venim să te căutăm pe la ora 5. În 3 ore. Vei fi aici?
Nu-mi pasă dacă mă omoară.
Dar știi ce greu îmi este să mă trezesc dimineața.
-Noapte bună. -Noapte bună.
Mă tem că Stefan a făcut o greșeală acceptând duelul cu acel bărbat.
Mă întreb dacă va mai fi aici. când ne vom întoarce.
-Cine-i? -Brand.
-Bună dimineața, d-le Brand.
-Fruntea sus, John.
Ăsta e un angajament pe care. n-am de gand să-l respect.
Onoarea e un lux pe care doar gentlemenii și-l pot permite.
Fă-mi bagajele.
Pune tot ceea ce crezi că am nevoie pentru o călătorie lungă.
Vreau să mă aștepte jos o trăsură cam într-o oră.
Voi ieși pe poarta din spate.
Regret că nu voi fi aici să le văd expresia fețelor.
O, asta a venit astă noapte?
Ai putea să-mi aduci o cafea cu niște coniac?
Când vei citi această scrisoare
e posibil ca eu deja să fi murit.
Am atât de multe să-ți povestesc
și foarte puțin timp.
De ce ți-am scris? Nu știu.
Trebuie să-ți scriu cu orice preț înainte de a fi prea târziu.
Pe parcurs poate se va lămuri
că tot ceea ce a fost între noi, a fost dintr-un motiv peste
puterea noastră de înțelegere.
Dacă această scrisoare va ajunge la tine, vei afla cum am devenit a ta
când nici nu știai cine sunt sau dacă măcar exist.
Cred că toată lumea își serbează ziua de două ori,
în ziua nașterii sale
și în ziua când, conștiința se trezește la viață.
Nu-mi amintesc totul foarte clar
înainte de ziua acea de primăvară când am venit de la școală
și am văzut o mașină cu mobilă în fața clădirii unde locuiam.
Mă întrebam cine e noul vecin, care are atâtea lucruri frumoase.
-Lisa! Vino, Lisa!
În minutul acesta, mă auzi?
Lisa!!
-Vin mamă!
Cine va urca toate astea?
Presupun că eu, că tot n-am de lucru.
Ți-am spus că nu trebuia ridicat așa. Adu altă frânghie!
-Ce? -Adu altă frânghie!!
-Da.
Haideți! Veniți!
E ultima dată când mut un muzician.
De ce trebuie să cânte la pian?
De ce n-a ales flautul?
Unde să duc astea?
Poftim?
Aha, în birou!
-Unde-i funia aia? Vii o dată?
-Vin!
-Mulțumesc!
-Liza, ce tot faci afară? Treci înăuntru.
Nu te-am văzut în acea zi și nici în zilele ce-au urmat.
Dar te-auzeam cântând la pian.
-Aș vrea să înceteze cu gălăgia asta.
-Nu e gălăgie.
-Nu te supăra pe mine.
-Cântă d-l Brand.
-Dacă tu numești ăla cântat...
-Câți ani are?
-Cine?
-El.
-Nu știu, dar cred că e destul de în vârstă.
Îți amintești de băiatul cu care vorbeam după ore?
Cel blond, cu nasul mare.
Cel care stă vis-a-vis de băcănie..
Va trebui să iau măsuri, dacă nu-și ține mâinile acasă.
Face niște lucruri, în plină stradă.
Mulțumesc, John. Mă întorc târziu, nu mă aștepta.
-Mulțumesc.
Și bună dimineața.
-Lisa...
Te-ai înroșit!.
Te-ai îmbujorat!
Te prind eu.
Mă îmbujorasem.
Și chiar dacă pare greu de crezut
din acea clipă m-am îndrăgostit de tine.
Vroiam să fiu demnă de tine.
Cu grijă, am început să mă pregătesc pentru a arăta cât mai bine pentru tine.
Unu, doi, trei...
Luam lecții de dans...
Vroiam să învăț
să fiu mai grațioasă pentru tine.
Unu, doi, trei...
Ca să știu mai multe despre tine și despre lumea ta,
m-am dus la bibliotecă pentru a studia viața
marilor muzicieni ai vremii.
Deși nu puteam merge la concertele tale,
găseam căi de a-ți împărtăși succesul.
PROGRAMUL DE CONCERT A LUI STEFAN BRAND.
Și cu trecerea timpului, am început să-ți cunosc prietenii.
Majoritatea erau femei.
Lisa!
Lisa, unde ești?
N-ai de gând să termini de mâncat?
-Iartă-mă, mamă.
Adoram nopțile când erai singur
și îmi imaginam că tu cânți pentru mine.
Și nu știai că,
îmi ofereai cele mai frumoase clipe din viața mea.
Apoi a venit o zi mare pentru mine.
Unde locuiam noi, joia era ziua de bătut covoare.
Haide să-l ajutăm!
Trebuie să-mi termin treaba mea.
Haide!
-Încă n-am terminat. -Te ajut eu după aceea.
-Nu uita, că ai promis! -Da.
-Frumos covor.
-E foarte frumos, nu? -E doar un covor.
-Ce știi tu?
-Pentru ce facem noi asta?
-Ss, te va auzi! -Nu poate vorbi.
-Dar de auzit poate.
Haide.
Cu plăcere!
-Vino, Lisa. -Vin într-o clipă.
-Ce ai de gând acum? -Pleacă!
-Ce vrei să faci? -Pleacă sau te arunc pe scări!
-Ai înnebunit?
-Lisa!
- Ne vedem mâine. -Desigur.
-Ce faci acolo?
Lisa, vreau să-ți spun ceva.
O veste bună.
Sunt sigură că după ce vei afla te vei bucura foarte mult.
Ia loc!
Ei bine...
Cred că ai rămas surprinsă să mă vezi în hol cu d-l Kastner.
Poate că a fost și vina mea
că nu ți-am spus mai din timp.
Vezi dragă..
mama ta nu e așa de bătrână.
Și ea poate avea admiratori și...
ei bine, poate să se îndrăgostească de un bărbat.
Într-o zi vei înțelege mai bine ceea ce îți spun acum.
Și știi cât de greu ne descurcăm
chiar și cu pensia mea.
D-l Kastner are o afacere prosperă la Linz...
produce uniforme militare.
Și...
mi-a făcut onoarea de a mă cere în căsătorie.
E un bărbat bun și generos,
și ține la tine foarte mult.
Cu ajutorul lui, sunt sigură că... Mamă!
Ce este?
Va trebui să ne mutăm la Linz? Va trebui să trăim acolo?
De ce nu? Nu ne reține nimic aici.
-Nu plec! Nu plec! -Lisa!
Ce se întâmplă? Spune-mi!
-Lisa. -Nu plec...nu plec!
Haide, Lisa. Fii rezonabilă și spune-mi ce ai!
-Nu vreau să plec! -Lisa!
Astea le luăm cu noi în compartiment.
Sunt 11 în total.
Unu, doi, trei, patru, cinci, șase..
șapte, opt, nouă, zece, unsprezece.
-Nu uita de cufere dragă... -Liniștește-te, mă ocup eu de toate.
De cufere...
Dacă nu mă grăbesc pierd trenul..
-Cât vă datorez? -Plătiți cât doriți, domnule.
Cât doresc? Bine, o coroană ar trebui să ajungă.
Bine, să vedem.. Am promis că bagajele vor ajunge la timp.
Ia să vedem cutiile.. Unu, doi, trei patru, cinci...
Cât durează dacă le trimitem la Linz
cu clasa a treia?
-Două săptămâni. -Două săptămâni? Foarte bine.
Bine, trece-le pe astea la clasa a 2-a...ba nu..a 3-a..
-Foarte bine, d-le! -Așa...
Bine..
Ei, ce v-am zis eu?
Când faci un lucru, fă-l din timp.
Asta e mottoul meu. Descarcă-le aici.
Trenul nu pleacă până la 12, sau..pleacă?
La 12 pleacă..
Așa ți-au spus? Să nu uit cumva...
Să vedem dacă lipsește ceva...
Nu cumva să rătăcim valiza cu..
Nu..nu..iau eu aia..
Nu te îngrijora draga mea.. Totul va fi bine.
Brusc, mi-am dat seama că nu pot trăi fără tine.
Nu știam ce-i cu mine,
sau ce vor face părinții când vor afla că lipsesc.
Vroiam să te văd pentru ultima oară,
să fiu aproape de tine, să mă arunc la picioarele tale
și să nu mă mai despart de tine niciodată.
Nimic altceva nu mai conta.
Vin...vin acum..
Lisa.. tu ești!
Credeam că ești deja pe drumul spre Linz.
-A avut trenul întârziere? -Am uitat să iau ceva..
Aceste camere în care locuisem,
răsunaseră cu muzica ta.
Acum erau goale..
Se vor mai trezi vreodată la viață? Dar eu?
Numai tu îmi puteai răspunde. Așa că am așteptat..
am așteptat..
Am așteptat ore întregi în fața ușii tale,
încercând pe cât posibil să nu adorm și să nu te văd.
Și deodată..
-Cine-i? -Brand.
Bună dimineața, d-le Brand.
Așadar, nimic nu mă mai ținea aici, m-am dus la Linz.
Tu ai trăit mereu așa libertin,
oare știi cum e viața într-un oraș de garnizoană?
Aveam 18 ani acum și trebuia să-mi fac intrarea în societate.
Lisa, nu te mai uita la picioare,
fii isteață și lasă-l pe el să vorbească
dar nu tot timpul, ai înțeles?
-Bună ziua, d-le colonel! -Bună ziua, d-le colonel!
Bună ziua.
D-nă Kastner, d-ră Kastner, d-le Kastner,
am onoarea să vi-l prezint pe nepotul meu lt. Leopold von Kaltnegger.
Respectele mele, d-nă.
-Îmi pare bine de cunoștință. -Mulțumesc, locotenente.
D-le Kastner, îmi pare bine.
Mulțumesc lt., mulțumesc.
Permiteți-mi să v-o prezint pe fiica noastră, Lisa.
Locotenent Leopold von Kaltnegger. Atenție!
Pe aici d-nă Kastner.
Vroiam să vă spun cât m-a impresionat parada militară
de ziua Împăratului.
Mă scuzați.
-Vă place Linz, d-ră? -Da, foarte mult.
Trebuie să fie mult mai liniștit decât la Viena.
-Îmi place Viena. -Așa deci..
Și ce anume vă place?
-Poate..muzica? -Da.
Și muzica de aici e frumoasă.
În fiecare sâmbătă după amiază se dau concerte în piață.
Da?
Poate îmi veți permite într-o zi să vă însoțesc..
Foarte amabil din partea d-voastră.
Când eram cadet, participam și eu, cântam la trompeta a 2 a.
Minunat!
Mă bucur că amândurora ne place muzica.
Vezi? Trebuie doar să cunoască persoana potrivită.
Unu, doi, trei..
Locotenentul avea dreptate, Linz era un orășel muzical.
Așa că de două ori pe lună,
vara, eu și lt. mergeam la concert.
Ne vor anunța înainte să se însereze, sunt sigură de asta.
Nimic nu ne-ar mulțumi mai mult nu-i așa d-le colonel?
Așa este.
D-ră Lisa,
este ceva despre care vreau să vă vorbesc de ceva timp.
Sper să mă iertați pentru îndrăzneală.
Trebuie să vă spun că de când v-am văzut prima dată,
mi-ați făcut o impresie foarte bună.
Mulțumesc.
Am observat că și părinții d-voastră nu se opun deloc
ieșirilor noastre și au o părere bună despre mine.
-Locotenente.. -Vă rog, permiteți-mi să termin..
Dacă e să vorbim despre viitorul meu, unchiul meu și superiorii mei cred
cred că am toate șansele pentru o strălucită carieră militară.
Fără îndoială.
Bineînțeles, e prea devreme pentru asemenea discuții.
-Ar trebui să ne cunoaștem mai bine. -Locotenente, îmi pare rău. E imposibil.
Imposibil?
-Nu știu cum să vă spun. -Dar insist....
E vorba de altcineva?
Da, sunt logodită.
-Logodită? -Trebuia să vă spun mai de mult..
Dar de când stați la Linz nu v-am văzut în compania altcuiva.
-Nu locuiește aici...ci la Viena. -Viena?
Compune muzică..e muzician.
Dar părinții d-voastră l-au asigurat pe unchiul meu că..
Nici ei nu știu.
Adică sunteți logodită și părinții nici nu vă cunosc logodnicul?
Îmi pare foarte rău.
Atunci..mă iertați.
-Nu mai e mult. -Vinul!!
Vinul? Chelner? Vinul!!
Marșul!
-Dar nu înțeleg. -Lisa, ce s-a întâmplat?
-Spune! -Nimic.
-Ce s-a întâmplat? -Ceva trebuie să se fi întâmplat.
-Ceva ai spus tu, ce i-ai spus? -Numai adevărul.
Adevărul? Ce adevăr?
I-am spus că nu sunt disponibilă.
Poftim??
Bieții mei părinți, pentru ei, ăsta era sfârșitul
iar pentru mine, un nou început.
Viena părea și mai frumoasă când am revăzut-o.
Cât timp lipsisem,
m-am gândit la ea ca fiind orașul tău.
Acum era orașul nostru.
Mi-am găsit de lucru la d-na Spitzer,
un loc unde poți învăța multe lucruri.
-D-ră Lisa, vă rog.. -Acum vin...
Ține-ți respirația!
D-ră Lisa! Te așteptăm.
-Foarte drăguță. -Da..
Fermecătoare... Fermecătoare..într-adevăr.
-Credeți că...? -Nu e ca celelalte!
Nu știu ce-i în mintea ei.
În fiecare seară după ce închidem, se duce direct acasă.
Da?
D-na Spitzer spunea adevărul.
Nu eram ca celelalte.
Pe mine nu mă aștepta nimeni.
Nu mă duceam acasă,
ci în singurul loc care mi se părea "acasă".
Seară de seară,
mă duceam în același loc.
Dar tu nu mă observai niciodată.
Până când, într-o seară..
Te-am mai văzut...
acum câteva seri,
chiar aici. Locuiești aproape?
Nu.
Îți place să asculți muzicanții ?
-Mda.... -Nici mie.
-Ar trebui să mă prezint.. -Nu..știu cine ești..
Mai devreme sau mai târziu va trebui să ne decidem încotro mergem.
Trebuie să contramandez ceva,
oricum n-ajung niciodată la timp.
-Pardon. -Mă scuzați.
-O doamnă fermecătoare. -Muțumesc.
Cu ce vă mai pot ajuta, d-le?
Te rog spune-i lui Ballish, că nu voi veni la repetiție în seara asta.
Oo.. felicitări.
Fritz, s-a eliberat separeul?
Așteptați d-le, nu vedeți că am treabă cu d-l Brand?
Și cum rămâne cu Lilly?
-Mda, Lilly. -Da..
-Dacă vine aici, ce să-i spun? -Păi...
Pot să-i spun că aveați treabă și nu ați putut anula.
-Da, foarte bine. -Sunt sigur că va înțelege.
-Mulțumesc. -Mulțumesc și eu..
-Stefan. -Spune..
Ieri nu te-am văzut..trebuie să-ți vorbesc.
-Altă dată. -Am văzut ieri un manuscris de concert
al unui tânăr compozitor.
Tatăl lui are foarte mulți bani
și m-am gândit
că poate îl iei într-un concert de-al tău.
Vorbim despre asta mâine. La revedere.
Nu te speria.
Dacă n-o să-ți vină bine, homarul nu va primi pic de atenție.
Dar m-am înșelat, îți stă foarte bine.
Ia să vedem, când mai au homar?
Vineri. Ce zici de vineri? Dar e abia peste o săptămână.
Dar miercuri...pe seară?
Lunea au fazan. Am putea să ne întâlnim luni?
Nu am nici o obligație luni.
Nici eu.
Vom lua cina mâine seară. Șnițel vienez.
Mă scuzați d-le Brand.
Alături se află contesa Rudenski,
și ar dori foarte mult să-i dați un autograf pe programul concertului din seara aceasta.
-Bineînțeles. -Spune că nici Mozart nu era așa priceput.
Ce drăguț din partea ei.
Poftim. Mulțumește-i contesei pentru compliment.
-Mulțumesc d-le Brand. -Deși nu merit.
Acum 4 ani când ai cântat în D Minor..
Îți aduci aminte de asta?
Criticii te-au comparat cu tânărul Mozart.
Eram foarte tânăr dar nu era nici o asemănare.
Îți place?
Se cheamă Valpolicella e primul vin pe care îl guști
când vii din partea cealaltă a Alpilor.
Italienii spun că este un vin atât de bun
pentru că via își are rădăcinile în vale și ochii spre munți.
-Te rog.. -Ce este?
Vorbește-mi despre tine.
Văd că vrei să mă cunoști. De ce?
Bine, lasă.
Adevărul e că mi-a fost destul de ușor
Publicul a acceptat repede muzica mea,
poate prea repede.
Uneori e mai ușor să-i mulțumești pe alții decât pe tine însuți.
Ce vroiai să spui? Ești cam tăcută.
-Nu știu cum să zic... -Haide..spune..
De multe ori când te auzeam cântând, simțeam că...
Da..
nu găseai..
Cum să-i zic? Ceea ce căutai..
Cât timp ai stat ascunsă în pianul meu?
Nu, nu-mi spune.,.
cred că ești un spiriduș
care se face foarte mic.
Ar fi bine să am un spiriduș ca prieten.
Cine știe?
Poate mă vei putea ajuta într-o zi.
Cum aș putea să te ajut?
Deci la asta te gândeai.
Ești o fată tare misterioasă...
oricine-ai fi și de unde ai venit..
-Tu nu ai probleme? -Nu foarte importante.
A trecut ceva timp de când cineva a făcut asta pentru mine.
Oprește aici.
-Bună seara d-le Brand. - Bună seara.
-Trandafiri? -Da, vă rog.
-Roșii? -Nu, nu e culoarea potrivită.
Vreau un singur trandafir alb. E perfect.
Asta e o ocazie specială.
-Poftim. Noapte bună. -Noapte bună d-le Brand.
O seară frumoasă!
Am ghicit? E floarea ta preferată?
De azi înainte așa va fi.
-Vreți să ridic... capota? -Nu.
Bine, atunci mergem spre parc.
-Crezi s-au închis toate? -Sper că nu.
Nu vin aici primăvara. Parcă iarna e mult mai plăcut.
Poate îți place să-ți imaginezi cum ar arăta totul primăvara.
Pentru că dacă ar fi primăvară n-ai avea ce să-ți imaginezi.
-Este ceva ce nu știi despre mine? -Câteva lucruri...
De exemplu nu știu dacă vei avea o statuie de ceară
care să fie pusă aici, când vei deveni faimos.
Și dacă va fi așa, vei plăti ca să vii să mă vezi?
Dacă vei veni în carne și oase.
Acum te văd ca pe o fetiță.
Chiar?
Când trăia tata, obișnuiam să călătorim foarte mult.
Am fost peste tot. Au fost vremuri frumoase.
-Nu știam că ai călătorit așa mult. -O..da.
Poate am fost prin aceleași locuri.
Nu..nu cred.
-Pe unde ai fost? -A trecut mult timp dar
uite....Río de Janeiro.
Superb, exotic, cu minunate grădini botanice
și alei cu palmieri.
Mai e și muntele Sugarloaf și portul de unde poți vedea bancurile de pești zburând.
-Am ajuns la Veneția. -Da, am ajuns.
Acum unde ai vrea să mergi? Franța, Anglia, Rusia?
-Elveția. -Elveția!
Scuză-mă un moment. Mă duc să vorbesc cu mecanicul.
-Vă bucurați de călătorie? -Foarte mult. Acum vrem în Elveția.
-Poftim. Mulțumesc. -Și eu vă mulțumesc d-le.
Elveția!!
Elveția.. Elveția!!
Deci te uitai la cum zburau peștii, apoi?
Ai de gând să termini povestea?
N-au existat aceste călătorii.
Tatăl meu avea un amic la o agenție de voiaj și cum lucra foarte aproape,
ne aducea foarte multe broșuri.
Aveam teancuri întregi.
Și seara vorbeam de călătorii. Eu eram foarte mică.
Și spunea: Unde mergem în seara asta?
Iar eu îi răspundeam: La Veracruz..fiindcă îmi plăcea numele.,
Și atunci el zicea:
E arșiță acolo, vrei să te prăjești precum o boabă de cafea?
Deci n-ai ajuns niciodată acolo?
Nu și am mai pățit așa în țările din Sud.
-De data asta ce te-a oprit? -Ei bine...vremea.
Eu mă gândisem la India, dar tata și-a amintit că atunci bătea musonul.
Tatăl tău era un expert la așa ceva.
Se lăuda că știe cum e vremea oriunde, în afară de casă.
-Ce munte e acesta? -E Matterhorn.
-L-ai escaladat? -Mhh..
Spune-mi, ce se întâmplă după ce escaladezi un munte?
Cobori înapoi..!
Mai povestește-mi despre tatăl tău.
A plecat de tot până la urmă.
-Avea cei mai frumoși ochi. -Da, îi văd.
De ce îți place să escaladezi munții?
Pentru că oricât de sus ai ajunge,
există întotdeauna un vârf mai înalt.
Și ți-l imaginezi și mai frumos decât primăvara.
Știi deja prea multe despre mine, iar eu aproape nimic despre tine.
Știu că ai călătorit foarte mult.
Am ajuns!
Coborâți din vagoane!
Acum ce doriți?
-Pe unde n-am fost? -Nu mai avem țări.
-Atunci o luăm de la capăt. -Foarte bine.
-Poftiți, mulțumesc. -Oo.. mulțumesc.
Vom revizita locurile tinereții noastre.
Nu mă interesează de cei doi, eu după piesa asta plec acasă.
Și eu..chiar de mi-ar da 50 de coroane.
Îmi place să cânt pentru oamenii căsătoriți, ei au case.
Ești un spiriduș.
Acum m-am convins.
Altfel, cum de am dansat așa, de parcă s-a mai întâmplat cândva?
Și dacă am mai dansat,
ar fi trebuit să-mi amintesc.
Te rog..
-Promite-mi ceva.. -Orice!
Nici nu știu unde locuiești.
Promite-mi că n-ai să dispari..
N-am să dispar.
-Am ajuns! -Mulțumesc.
Mulțumesc.
-Cine-i? -Brand.
Bună dimineața d-le Brand.
Luați loc. Nu va dura mult.
Lisa, las-o pe tine. Cineva vrea să te vadă.
E un client nou.
Pare și foarte bogat.
Îndată vine.
-O să vă placă în mod sigur. -Și eu zic asta.
Îmi place foarte mult.
Foarte mult...
Cum m-ai găsit?
-Sunt un detectiv bun, nu crezi? -Ba da.
Ascultă..
Se pare că..
va trebui să anulăm totul pentru seara asta.
N-am putut să-mi iau rămas bun, fără să te văd.
-Unde pleci? -La Milano.
Toată orchestra merge. Vom cânta la Scala.
E minunat!
Am uitat să-ți spun, dar nu va dura mult.
Doar 2 săptămâni.
Trenul pleacă la 17:30.
Crezi că poți veni?
Voi încerca.
Te voi aștepta..
La revedere și mulțumesc.
La revedere.
Să fii acolo!
Cum a mers?
Nu l-a interesat costumul dar,
d-nă Spitzer, pot pleca mai devreme azi?
-Cât de devreme? -Pe la ora 17.
Da, sigur.
Mulțumesc.
Felicitări draga mea.
-Stefan, să nu întârzii. -Numai o clipă.
De când aștepți aici?
Nu vreau să plec.
Mă crezi?
Voi fi aici când te vei întoarce.
-Stefan! -Vin.
Stefan, grăbește-te...!!
Încă știu atât de puțin despre tine.
Îți place misterul..
Că o femeie ca tine există..
și eu am găsit-o..asta e misterios.
Spune "Stefan" așa cum ai spus azi noapte.
Stefan.
De parcă ai fi spus-o toată viața ta.
-Să mergem d-le. -Da.
La revedere.
-Stefan. -Acum vin..
La revedere!
Stefan, grăbește-te...
Mă voi întoarce în două săptămăni.
Adio! Peste două săptămâni.
Două săptămâni.
Stefan, cât de puțin te cunoșteai.
Acel tren te scotea din viața mea.
-Era un bărbat căsătorit? -Nu.
Locuiește aici la Viena?
Dacă am afla cine e, poate că își va asuma responsabilitatea.
Nume: Stefan. Născut la 12 noiembrie. Mama: Lisa Berndle.
Tatăl...
Nu vrei să ne spui numele lui?
Dar nu poți crește copilul singură.
Ne vom descurca.
E de datoria ta să ne spui.
-Când un bărbat face asta.. -Sunt obosită. Vă rog..plecați.
Poate te întrebi de ce nu ți-am cerut ajutorul.
Vroiam să fiu singura femeie pe care ai cunoscut-o și nu ți-a cerut nimic.
Marele meu regret este că nu ai apucat să-ți cunoști fiul.
Au fost momente în acești ani
pe care prefer să nu mi le amintesc.
Dar pot să te asigur de un lucru.
Sacrificiul mi-a fost răsplătit de o mie de ori.
Și tu ai fi fost mândru de el.
Când avea aproape 9 ani,
pentru binele lui și al meu, m-am căsătorit.
Tu știi cine e soțul meu.
Johann Stauffer s-a însurat cu mine
știind adevărul despre noi și despre copilul nostru.
E minunat Johann. Mulțumesc.
Ce aniversare frumoasă iar Stefan e și el acasă.
Știi că nu mă pricep la vorbe din astea,
dar Lisa, vreau să fii la fel de fericită pe cât m-ai făcut pe mine.
Johann, dacă eram o soție care să merite,
nu întârziam atât.
Ești fericită? Ești?
De ce nu aș fi?
Hai să-i spunem "noapte bună".
-Bună -O nouă pasiune?
Are multe pasiuni, dar nu și aceea de a-și termina paharul cu lapte.
Pot să o văd?
Acum spală-te pe dinți.
Fabricată în Elveția..nu?
Elveția trebuie să fie o țară tare frumoasă, nu-i așa?
-Cine ți-a dat-o dragule? -Domnul Frank.
-Cine e domnul Frank? -Profesorul lui de muzică.
Crede că am talent.
-La muzicuță? -Nu, la muzică.
-Noapte bună, Stefan. -Noapte bună, domnule.
-Noapte bună dragul meu. -Noapte bună.
Mamă!!
Vin imediat dragă.
Ce este?
Îți amintești de ultima dată când am venit de la școală?
-Da, ce-a fost atunci? -Când ai ieșit în oraș
m-ai lăsat să dorm în camera ta.
Bine, fac o excepție pentru că e prima ta seară acasă.
Grăbește-te, am întârziat.
Acum vin.
Nu e nici o grabă.
-Noapte bună, domnule. -Noapte bună.
Știi Stefan, ar fi frumos să-i spui "noapte bună, tată"
în loc de "noapte bună, domnule".
Dar mereu i-am spus așa.
Cred că i-ar plăcea mai mult "tată".
Ar suna ciudat să-mi spui mie "noapte bună, doamnă", nu-i așa?
Promite-mi că ai să dormi și n-ai să mă aștepți.
Promit. Îmi aduci programul de la Operă?
Promit că ți-l aduc.
-Noapte bună, doamnă. -Noapte bună, domnule.
În plus, când cineva te consideră ca pe fiul lui, e într-un fel tatăl tău.
-Bine mamă, dacă zici tu.
-Noapte bună. -Pa.
Flautul fermecat
Viețile noastre
se pot schimba de la lucruri atât de nesemnificative.
Trec atâția oameni, fiecare cu problemele lui.
Atâtea fețe printre care una s-a rătăcit.
Acum știu că nimic nu e întâmplare,
fiecare moment e măsurat,
fiecare pas este numărat.
Se ridică cortina! Începe Actul al II lea!!
-Începe Actul al II lea!! -Începe Actul al II lea!!
-Uite! Acela nu e Stefan Brand? -A venit săptămâna trecută.
-În turneu? -Mai degrabă o călătorie de plăcere.
La cum a dus-o până acum, mă mir că mai este în viață.
-Acum 10 ani, promitea mult. -Păcat!
Cu așa un talent, putea ajunge un mare pianist.
Poate că talentul nu e de ajuns.
-Poate are prea multe talente. -Lisa!
Începe Actul al II lea!!
-Scuze de întârziere, am fost la bufet. -Îl știi pe colonel și coniacul lui.
Generalul Hölzenberg a întrebat de dumneata.
-Cred că ai făcut o cucerire. -Draga mea, trebuia să vii la noi.
Brusc, în acea clipă
totul părea în pericol,
tot ceea ce credeam că era de neclintit.
De undeva, ochii tăi mă fixau și știam că nu pot să scap.
A fost ca prima dată când te-am văzut.
Anii care ne despărțiseră, se topiră deodată.
-Am o migrenă -Te duc acasă.
Nu, nu te deranja. Stai aici.
Te rog să-i duci soțului meu un mesaj, e în loja 17.
Când se termină Actul al II lea...
spune-i că am plecat acasă și să nu-și facă griji.
-Cheamă-mi trăsura te rog! -Imediat, doamnă.
-La intrarea principală. -Da, doamnă..
Mă scuzați.
Trebuie să știți că pentru o urmărire e nevoie și de un urmăritor.
V-am mai văzut undeva. Știu sigur.
V-am zărit sus la lojă,
dar nu știu unde v-am mai văzut.
Și a trebuit să vă vorbesc.
Știu cum sună, dar vă asigur că vorbesc adevărul.
Mă credeți, nu-i așa?
-Da. -Mulțumesc.
Un moment. Ne-am cunoscut undeva?
V-am văzut undeva? Poate la vreun concert de-al meu..
Trebuie să fi fost acum ceva timp.
N-am mai avut concerte la Viena,
și nici în altă parte.
Nu mai cânți?
Nu e hotărât.
Mereu îmi spun, că voi începe de săptămâna viitoare.
Și când vine săptămâna aia, o las pe următoarea.
Ce aștepți?
-Mă surprinde întrebarea. -Trăsura mea..
Nu puteți pune așa o întrebare și după aia să pleci.
Am un sentiment... Să nu mă crezi nebun.
E ceva straniu, ce nu pot explica..
Dar cred că mă înțelegi și dincolo de cuvinte.
Și mă poți ajuta.
Ai văzut vreodată o față
ca pe o carte de joc
sperând să o găsești
pe muchia memoriei tale?
Aceea pe care ai așteptat-o mereu?
Iar în seara asta când te-am văzut, și te-am urmărit în întuneric
am văzut o față printre celelalte.
Cine ești?
Promite-mi că te voi revedea. Trebuie!
Nu știu...
Johann, să știi că n-am vrut să se întâmple asta.
Nu.
Ce vei face?
Nu știu.
Lisa, suntem căsătoriți.
Poate nu e ceea ce sperai,
dar ai o casă, un copil și oameni care țin la tine.
Știu asta, Johann.
Încerc să nu te rănesc, dar nu se poate.
Și fiul tău?
-Crezi că pe el n-ai să-l rănești? -O să am grijă să nu se întâmple asta.
Există lucruri precum onoarea și decența.
M-am gândit la asta toată seara.
O spui de parcă nu mai ai putere de control..
Nu-i așa, Lisa. Ai o voință de fier.
Poți să faci ceea ce e bine pentru tine,
sau poți să-ți distrugi viața.
Singura voință pe care o am e a lui.
-Astea sunt prostii romantice. -Oare?
Johann, îmi pare rău. Nu am ce face.
Dar el?
Nici el nu are ce face?
Știu că are nevoie de mine așa cum și eu am nevoie de el.
Nu și-a dat seama de asta cam târziu?
Am ajuns d-le!
-Noapte bună. -Noapte bună, d-le.
Lisa,
dacă faci asta, nu mai există cale de întoarcere.
-Știi asta, nu? -Da.
Te avertizez că
voi face tot ce îmi stă în putință pentru a împiedica asta.
Bună dragule, trezește-te.
Trebuie să te duci în patul tău.
-V-ați distrat? -Da dragule.
-Noapte bună, tată. -Noapte bună..
-Ai auzit? Tocmai am spus-o... -Da, am auzit.
-Povestește-mi..a fost frumos la Operă? -Da.
-Învelește-te. -Ești minunată.
Și tu ești minunat.
Întotdeauna ai fost un băiețel minunat.
Nici nu știi cât însemni pentru mine.
Sunt așa mândră de tine.
Și acum...
Nu-ți fă griji mamă.
Două săptămâni vor trece precum un tren expres.
Sigur vei veni?
Ți-am promis. Mi-ai rezervat o cameră la hotel?
Aceeași ca și ultima dată. Cu balcon.
Nu ți-a spus că acel vagon e în carantină?
Îmi pare rău doamnă. Vagonul acesta a fost închis.
Vă duc eu la alt vagon.
Grozav! Voi fi mai aproape de locomotivă.
Lăsați, le iau eu.
Trenul ăsta are 2 locomotive?
De obicei avem una, dar am să-l întreb pe mecanic.
Ce ziceți de acel vagon? Are 2 locuri libere.
El călătorește singur.
Nu vă faceți griji doamnă. Am eu grijă de el.
Plecăm îndată.
Hai, ocupă-ți locul.
Aici stai mai bine.
-Dacă ți-e frig, să închizi fereastra. -Da mamă.
Stefan.
Știi cât mă bucur atunci când vii acasă.
Acum nu-ți pot explica, dar poate într-o zi
vei înțelege motivele pentru care am făcut asta.
Nu mă supăr că mă întorc la școală,
mai ales că o să vii acolo în curând.
Voi avea două vacanțe.
Bine scumpule.
Și o să-ți arăt poteca pe care am descoperit-o...
Pleacă trenul, doamnă.
Pa, mamă.
Să-mi scrii des, da?
Da mamă, dar nu pot scrie mult în două săptămâni.
Adio, mamă! Două săptămâni!!
Faceți loc!
-Ce este? Ce s-a întâmplat? -Nu știu.
E cineva rănit?
Nu, doamnă. Nu vă faceți griji.
-Se aude că e tifos -Tifos?
Da, tifos. În tren.
-Da, doamnă? -D-l Stefan Brand este aici?
-Brand? -Da.
Un moment vă rog.
Fritz.
Da?
Puteți să-mi spuneți dacă d-l Brand a fost aici în seara asta?
D-l Brand nu mai este clientul nostru...
de ceva timp.
Zilele astea îl găsiți pe la Ritz.
Mulțumesc.
Bună seara d-nă! Mi-au rămas flori foarte frumoase.
Trebuie să plec; vă dau un buchet frumos și ieftin.
Le iau pe acelea albe.
Nu le mai împachetați.
Dă-i bice!
Stefan Brand este acasă?
Mulțumesc.
Ce surpriză. Dar una foarte plăcută.
John nu mi-a spus nimic..
Aseară am crezut că..
întunericul a jucat feste ochilor mei.
Ești mai frumoasă decât mi-am imaginat.
Sunteți foarte amabil.
E timpul pentru o cină târzie.
Sau e prea târziu? Nu contează, ești aici...
și toate ceasurile din lume au stat.
Scuză-mă un moment.
John, îmi pare rău că te trimit așa târziu..
dar nu te duci până la restaurant să iei câte ceva?
Ce mâncăm de obicei.
John face viața suportabilă, pentru un celibatar.
Te-a fascinat și pe tine, nu?
Știi că grecii au făcut statuia unui zeu pe care nu-l cunoșteau,
dar sperau să vină la ei într-o zi?
A mea se întâmplă să fie o zeiță.
Pe care nu ai găsit-o..
Pe parcursul acestor ani, în fiecare dimineață mă trezeam
și spuneam: "Poate azi o voi întâlni.
Și atunci voi trăi cu adevărat."
Uneori părea că e foarte aproape.
Bine, acum sunt mai bătrân și știu.
Nici pentru dumneata nu mai cânți?
Aseară v-ați arătat interesată.
Am uitat..John l-a închis când a plecat.
În ultimul timp călătoresc foarte mult.
Am să-i cer cheia când se întoarce.
Ești încântătoare. Ai o rochie frumoasă.
Mulțumesc.
Cum ai putut să renunți la tot?
Îți spun dacă ești așa curioasă.
Într-o seară am venit în camera asta.
Dădusem un concert, ca toate celelate.
Nici foarte bun, nici foarte rău.
După ce s-au zis lucrurile care se zic de obicei,
dar când nu ești foarte convins,
m-am uitat în oglindă, asta de aici.
Tânărul minune nu mai era tânăr,
și nu mai avea nici renume.
De atunci mi-am găsit alte ocupații, mai distractive.
Am știut de aseară, tu nu?
Nici măcar nu ți-am oferit ceva de băut.
-Stefan. -Da.
Am venit aici ca să-ți spun ceva important.
Dacă are legătură cu tine, mă interesează foarte mult.
Are legătură cu noi doi.
Nu putem fi așa sobri la ora asta,
nu fără un pahar de șampanie. Numai o clipă.
Șampania e mai bună după miezul nopții, nu crezi?
Desigur.
Tocmai m-am întors din America. O țară fascinantă.
Bărbații iubesc banii iar femeile bărbații europeni.
Trebuie să fi fost o călătorie minunată.
Dumneata călătorești mult?
Cred că n-ai să mă crezi..
dar m-am gândit la tine toată ziua.
Nu, nu te cred..
Măcar de știam că ai să vii..
Și ca să fiu sincer, nu credeam că ai să vii așa repede..
dar te-ai descurcat de minune.
Știi.. ești o femeie misterioasă.
Chiar?
Ai spus ceva aseară, care tot îmi vine în minte.
Ce anume?
Îți spun într-o clipă. Să aduc gheața.
Te simți singură acolo?
Foarte singură.
Venisem să-ți spun despre noi,
să-ți dăruiesc toată viața mea
dar tu nici măcar nu ți-ai amintit de mine.
Vreți să vă conduc undeva, d-ră?
Undeva?
Nu contează.
Nu-mi amintesc unde m-am dus.
Timpul trecea.
Nu în zile sau ore ci în distanțe apărute între noi.
Dacă stau să mă gândesc, m-am dus la fiul meu
dar era prea târziu.
A murit azi noapte de tifos
fără să știe că sunt acolo.
Acum sunt singură. Capul îmi zvâcnește, tâmplele îmi ard.
Dumnezeu s-a îndurat și mi-a dat și mie febra.
Dacă scrisoarea asta va ajunge la tine
să știi că te iubesc și acum, așa cum te-am iubit dintotdeauna.
Momentele pe care le-am petrecut
cu tine și fiul nostru, pot fi numărate.
De-ai fi putut să împărtășești și tu momentele astea
Dacă-ai fi recunoscut ceea ce a fost mereu al tău
ai fi putut găsi acel ceva ce nu a fost pierdut niciodată.
Dacă...
Această scrisoare a fost scrisă de una din pacientele noastre
Credem că e pentru d-voastră
pentru că v-a rostit numele întruna înainte să moară
Dumnezeu să vă aibă în pază pe amândoi.
María Teresa, Soră șefă.
Tu îți amintești de ea?
Lisa.
Adu-mi lucrurile.
Gata, domnilor.
Dacă-ai fi recunoscut ceea ce a fost mereu al tău
ai fi putut găsi acel ceva ce nu a fost pierdut niciodată.
Traducerea și adaptarea: SHAKTI E-mail: red_roxana84@yahoo.com